Odešel Ota
Neruda, dobrý člověk, vědec a kamarád
-
17.
října jsme se v obřadní síni v Hradci Králové - Kuklenách
rozloučili s Ing. Otakarem Nerudou, CSc., který zemřel ve věku 81 let po
dlouhé těžké nemoci v rodinném kruhu.
- Po maturitě na
českotřebovském gymnáziu v roce 1955 odešel studovat jadernou fyziku do
Prahy. Po úspěšném ukončení nastoupil na Fakultní nemocnici v Hradci
Králové. V tomto městě také zůstal po celý další život. Jako samostatný
vědecký pracovník také vyučoval na tamní vojenské lékařské fakultě, psal
odborné články ze svého oboru medicínského využití radioizotopů, psal
skripta, prováděl školení bezpečnosti práce v Temelíně i v Dukovanech.
Pracoval také v "protiatomové" komisi EU.... Při rozloučení v
královéhradecké obřadní síni jeho profesní práci zhodnotila profesorka
Lékařské fakulty Jiřina Vávrová a poděkovala za ni. Doslova řekla,
že bylo štěstím, že spolu dlouho spolupracovali a že v práci Oty
Nerudy pokračují jeho kolegové.
- Za rodinu se Otou Nerudou rozloučila dcera
Petra Hrušková, která během posledního roku, kdy byl upoután na lůžku,
psala jeho celoživotní vzpomínky. Požádal jsem o autorský souhlas a
uvádím část těchto vzpomínek v nezměněné podobě. Jsou věrným pohledem na
život Oty Nerudy a starší Třebováci si současně připomenou poválečný
život v železničářské České Třebové:
-
Loučíme se s mým tátou Otakarem
Nerudou. Byl jsi člověk, na kterého se nezapomíná. Uměl sis žít , užívat
života, soustředěně a houževnatě pracovat a tvořit, hořel jsi a plál.
Rád jsi vyprávěl příběhy, zkoušel a kritizoval sebe i druhé, jezdil na
kole, na lyžích, hrál jsi tenis. Vychutnávat si hudbu, jihnout u
Mahlera
či Beethoveena,
do krve se hádat, že Bůh neexistuje, organizovat nevšední třídní srazy a
traky peskovat bábrdlinku,
že nesází cibuli přesně do řádku ti bylo vlastní Přál sis mít
studovaného syna a smířil ses se dvěma dcerami a vděčně si užíval
blízkosti jejich rodin. Chybí mi tvé
sakrblé
himl
laudon
dopěruna....V
posledním roce, když byl taťka hodně nemocný, nepohyblivý a omezeně
komunikoval, zapisovala jsem jeho vzpomínky do knížky "Dědečku
vyprávěj" tak, jak je ztěžka vyslovil:
-
Narodil
jsem se doma. bydleli jsme nahoře v domě. Spal jsem v kuchyni. tam jsme
za války poslouchali rádio Londýn. Ke mně do postele pak přišla klidně
celá ulice U mně se hodně sedělo a poslouchalo, jak Sověti postupují.
-
Maminka byla hezká, pracovitá
vzteklá a hodná. myslela na druhé. měla ráda
Lehára,
Strausse,
zahrádku a karty. Chutnala mi její svíčková z králíka.... Tatínek
pracoval u dráhy jako strojvedoucí. Brával mě na mašinu. Umím ji
proto řídit. - ne ovšem ty dnešní moderní. Projeli jsme dokonce
návěstidlo. Bylo dole, já byl u řízení a já to projel. Táta mi pak dal
facku až jsem spadl. - Otec mě také naučil řídit motorku. Několik
sousedů mělo 250ccm, 175
ccm a jsme ji museli mít
taky. Zase tak špatně jsme na tom nebyli. Když jsme se prali, soutěžili
kdo koho dostane na záda a klekne mu na ruce, otec nás přitom
soudcoval....
-
Chodil jsem do červené cihlové
školy na Farářství. Museli jsme tam psát namáčecím perem. byl jsem vždy
nejlepší ve třídě, předseda, organizátor. A když jsme se prali, tak jsem
byl šerifem. Ten rok co umřel Stalin, jsem byl první v sokolském
závodě na běžkách....
-
Po válce nás bavilo hledat
granáty a nevybuchlou munici. Vždycky jsem něco našel a strejda
Pepík
do toho střílel. Jednou jsme to nanosili na hromadu v lomu (bylo třeba
to dělat opatrně) a pak do toho
Pepík
střelil a Libuše vyběhla, protože kameny lítaly a rozbily krytinu
baráku. Nadávala. Tak jsme přestali. Před barákem jsme hráli nejčastěji
fotbal. Bylo to v kopci, musel sis
zvyknout,
mělo to fóra. A na koupadle jsme zase hráli
Roha.
U nás doma se každou sobotu jedli párky, nepečený. To bylo, když jsme se
koupali. Hrozně jsme se těšili na sobotu kvůli párkům. Jinak jsme měli
mrkev a zelí....
-
Všichni jsme uměli jezdit na
kole s nohou pod klandrem. Mockrát jsem
spadnul,
to pak byly drsné odřeniny. Z Třebové do
Čenkovic
jezdil výletní autobus. jezdili jsme tam s
klukama
lyžovat. Abychom mohli postavit chatu, koupili jsme dole obrovský
statek. pozemky tehdy nikdo neřešil. první jsme začali bourat komín,
protože byl nejvejš.
Celej
se sesypal v šíleným oblaku prachu. Volali jsme "Už letí" a bylo to trak
krásný, že tátovi při vzpomínce úplně svítily oči.
-
Zuzanu (manželku
Janu, které tak Ota říkal, pozn. red.)
jsem potkal na tancovačce v parku Julia Fučíka. Hned se mi líbila. A
pozval jsem ji na ruský film Jeřábi táhnou. Naše svatba byla jeden velký
vtip - Koncem října by uplynulo 59 let od svatby našich rodičů. -
Maminko, táta si vážil tvé oddanosti. děkujeme ti, že jsi se o tátu
obzvláště ten poslední rok tak oddaně starala.
Milý Otíku, prožil jsi krásný a užitečný život. Máš krásnou a velkou
rodinu, která na Tebe bude s láskou vzpomínat Také nám spolužákům budeš
také moc chybět. Čest Tvé památce!
Za spolužáky Miroslav
Dostálek
![](10M_18images/Nerus_sraz_2015.jpg)
Otakar Neruda je na snímku v
roku 2015 jako světlovlasý pán z části zakrývající státní znak (vedle
Miroslava Dostálka)
|