Rozhovor
s předsedkyní spolku Za jeden provaz Annou Borkovou
-
Deset
let je jubileum, u kterého je potřeba se zastavit, které se nedá
přehlédnout. Zvláště, je-li za Vámi tak velký kus práce.
- A to je právě i ten
důvod, proč jsme se letos snažili vrátit se tam, kam jsme pravidelně
docházeli. Současně se započaly i nové věci, konkrétně spolupráce
s Markem Trejtnarem, díky kterému jsme se pustili do veřejné sbírky.
Nové bylo také setkání s italskými dobrovolníky v Týdenním stacionáři.
Ale také jsme chtěli pokračovat v tradici, a tak proběhlo 4. Benefiční
notování, tradičně s Tanečním orchestrem Základní umělecké školy Česká
Třebová a s novým hostem, kterým byl soubor Studánka z Anenské
Studánky. Úplnou novinou je pak výstava, která nás čeká v prosinci…
Upřímně si myslím, že toho nebylo málo, spolek je v roce 2018 aktivní od
ledna až do prosince, což nemá v celé jeho historii obdoby.
-
Spolek Za jeden provaz má své
kořeny na českotřebovském gymnáziu, ale činnost až tak s gymnáziem a
samotnou výukou nesouvisí. Jací byli zakladatelé spolku (tehdy
občanského sdružení) a jaké měli cíle?
- S gymnáziem spolek úzce
souvisí, tehdejší občanské sdružení založily již bývalé studentky Zuzana
Kupková, Kateřina Smrčková a Eva Ostruszková (tehdejší ředitelka
stacionáře), a to především díky iniciativně Ivany Pecháčkové. Projekt
Za jeden provaz běžel úspěšně rok a půl a až po té vzniklo občanské
sdružení, aby vše bylo zaštítěno právnickou osobou. Právě Za jeden
provaz dal formu spolupráci studentů gymnázia s klienty stacionáře.
Začátek projektu se datuje do roku 2008, a proto letos slavíme 10.
výročí činnosti.
-
Vedení gymnázia nás velmi
podporuje, vychází nám vstříc a vnímá stejně tak jako my důležitost a
smysl naší práce.
- S výukou naše činnosti
primárně nesouvisí, ale domníváme se, že ji právě dokážeme dobře
doplnit. Kontakt s různými sociálními skupinami ve společnosti je
nesmírně důležitý, a my jsme pevně přesvědčeni, že se nám daří otevřít
studentům oči, ale i kolikrát sobě. Daří se navázat nová přátelství.
-
Jakou akci lze považovat za
první vydařenou?
-
Pokud
se bavíme o celé historii spolku, já toto nemůžu posoudit, protože jsem
u zrodu organizace nebyla. Podle informací, které mám k dispozici, první
úspěšné akce byly spjaty s tehdejším A-centrem (dnešním Týdenním
stacionářem), to bylo na jaře v roce 2008, kdy probíhaly akce pro
studenty a klienty stacionáře a pak akce pro veřejnost, kterými byly
vernisáže a výstavy. Je třeba zdůraznit, jak mezi klienty a studenty
probíhala vzájemná interakce, společně tvořili, smáli se u toho. V tu
chvíli začal Za jeden provaz budovat svoji značku a určitě ji obstojně
vybudoval. Jednoznačně zlomovou akcí byl 1. ročník Podzimního
benefičního plesu Za jeden provaz v roce 2009. Zakladatelky organizace
mají být rozhodně na co pyšné.
-
Dnes je Spolek ZJP zavedená
značka, která mnoho znamená. Nedůvěra, která možná byla někdy ze
začátku, je pryč. Vydrželi jste a přesvědčili o tom, co všechno
dokážete. Stojí za tím nápady, práce, spolupráce s dalšími subjekty. Kdo
jsou Vaši nejspolehlivější spolupracovníci?
- Nevím, zda byly počátky
činnosti spojeny s nedůvěrou… Osobně si myslím, že tomu tak nebylo. Spíš
bylo třeba značku Za jeden provaz vybudovat, a to se rozhodně díky všem,
kteří se za celou existenci spolku na ní podíleli, povedlo. Know-how je
pochopitelně spjato se zakladatelkami organizace. Pro nás byla a je
stěžejní spolupráce s Týdenním stacionářem, Domovem pro seniory a
Nízkoprahovým zařízením pro děti a mládež Naděje v Borku. Významným
partnerem je pro nás pochopitelně město a jeho finanční podpora, bez
které bychom se neobešli. A pak to jsou lidé, kteří o nás vědí, znají
naši práci, rádi nám pomohou s propagací, věnují nám dar do tomboly atd.
Samozřejmě velkou podporou jsou pro nás také místní firmy. Nelze
jednoduše říci, kdo je nejspolehlivějším spolupracovníkem. Lidí s dobrým
srdcem je mezi námi opravdu hodně včetně všech členů spolku, kteří se
jeho činnosti věnují ve svém volném čase bez nároku na odměnu.
-
Za
deset let došlo k obměně členské základny spolku. Daří se získávat nové
členy? Zůstali někteří zakládající? Kdo je největší oporou kolektivu?
- Na jednu stranu se
členská základna mění, a to je dobře, protože s tím přicházejí nové
nápady atd. Na druhou stranu někteří členové setrvávají ve spolku
několik let, a tak předávají své zkušenosti mladším. Zákládající členové
nás postupně opouštějí, ale není to tak, že by s námi nebyli v kontaktu
a nepodporovali nás. Pro každého je to individuální záležitost.
- Spolek by měli přebírat
stále mladší a mladší lidé, aby mohl fungovat dál a mohl mít blízký
kontakt s naší jednou z cílových skupin, a to středoškolskými studenty.
I proto jsem velmi ráda, že máme ve spolku tři studenty gymnázia. Bylo
velmi těžké oslovovat studenty, když jsme na gymnáziu nikoho neměli.
Přece jenom už mezi námi vnímáme drobné generační rozdíly. A to je i ten
důvod, proč by se spolek měl omlazovat. Vrstevníci nejlépe přesvědčí své
kamarády o tom, že to, co děláme, má smysl.
- Každý do týmu přináší
něco ze sebe, svých zkušeností a dovedností. Nelze jen tak říci, kdo je
největší oporou… Pro každého z nás to navíc může být i někdo jiný.
-
Rok 2018 byl jubilejní rokem
vaší činnosti, byl plný akcí. Některé se opakují, jiné vznikly nově. Jak
je hodnotíte sami uvnitř vašeho spolku?
-
Samotné
hodnocení roku 2018 ještě proběhne, protože zatím nejsme u konce, máme
před sebou výstavu. Letos se změnilo hodně věcí, pět let spolek fungoval
pod vedením jeho zakladatelky Zuzany Kupkové, pak si pomyslné žezlo
přebrala Magda Frišová. Obě mají za sebou pětileté funkční období. Já
zatím mohu hodnotit pouze jeden rok práce, a to je ve srovnání s nimi
opravdu malý kousek, na druhou stranu si myslím, že tolik akcí, které
proběhly letos, spolek nepamatuje… Za sebe musím říci, že naše letošní
činnost se už pohybovala na hranici našich časových možností, proto
bychom rádi do budoucna rozšířili členskou základu. Máme obrovskou
radost z toho, co se všechno povedlo, ale musíme také vše zhodnotit a
zamyslet se nad tím, jak dál. Pokud by se někdo chtěl zapojit do naší
činnosti, máme dveře stále otevřené.
- Pustili jste se do velkých a
složitých věcí např. letošní sbírky. Jsou jistě okamžiky, kdy jste si
vyčítali, že jste do toho šli. Nebo nejsou?
- Veřejná sbírka Za jeden
provaz pro Verunku byla organizačně velmi náročná, už jenom proto, že to
byla akce, se kterou jsme neměli vůbec žádnou zkušenost. Sbírka běžela
přes léto, to znamenalo, že neexistovaly žádné „prázdniny“ pro spolek,
ale představovalo to pravidelné chození s pokladničkou na různé akce
atd. Sbírku bylo nutné propagovat, protože bez tohoto bychom se
neobešli. Na druhou stranu jsme se ale setkali s nevěřitelnou štědrostí
ze strany dárců, a to nejen z České Třebové, ale i dalekého okolí. A asi
úplně nejcennější je pro nás navázané přátelství s paní Evou Šrámkovou a
její dcerou Verunkou. Rozhodně ničeho nelitujeme, protože každá forma
podpory, která může pomoci člověku v nouzi, nás přesvědčuje o tom, že
děláme dobrou věc.
-
![](11M_18images/DSC_0367.JPG)
-
Jaké máte plány dál, přece to po
deseti letech "nezabalíte"?
- Vzhledem k množství akcí,
které v letošním roce proběhly, a českotřebovská veřejnost o nich byla
pravidelně informována, se na nás samozřejmě obrací řada lidí i
organizací atd. Pro nás nekončí sbírka Za jeden provaz pro Verunku,
musíme
společně
se Šrámkovými dotáhnout samotnou realizaci koupelny, informovat o tom
veřejnost, vše patřičně vyrovnat s krajským úřadem atd. V letošním roce
se obnovila řada kontaktů – po delší době jsme se vrátili do Domova pro
seniory a do Nízkoprahového zařízení pro děti a mládež Naděje v Borku.
Pochopitelně se navázaly kontakty nové… Máme již zkušenost s veřejnou
sbírkou… To, co se bude dít v příštím roce, budeme teprve plánovat. Rádi
bychom ale pokračovali v Benefičním notování a otevřeli druhou dekádu
Podzimních benefičních plesů… Ale uvidíme, pro nás je teď stěžejní
úspěšně ukončit rok 2018.
-
Několik slov na
závěr…
-
Ráda bych na úplný závěr rozhovoru poděkovala jmenovitě Filipu
Borkovi, Magdě Frišové, Tomáši Kupkovi, Zuzaně Kupkové, Pavlíně Manové,
Janu Růžičkovi, Martinu Rybkovi a Pavle Strouhalové. Poděkování patří
také všem, kteří pomáhají nám, abychom my mohli nabízet pomocnou ruku
druhým.
Anna Borková
- Fotografie
-
- V. Kovářová,
- Z. Kupková
- P. Strouhalová
|