-
Několik otázek pro violistu Jana Pěrušku a jeho
syny Jana
-
ml., Matouše a Davida před prosincovým koncertem KPH
|
-
![](11I_18images/Peruska4.jpg)
-
-
Kdybyste byl
mladý, měl znovu možnost rozhodovat se, na jaký nástroj budete
hrát, vybral byste si opět violu?
-
J. P. st. Pokud chci odpovědět na
tuto otázku, musím ji trošku přeformulovat: rozhodl byste se pro
hudbu, nebo byste pracoval v jiném oboru?
-
Prožil jsem s hudbou smysluplný život,
procestoval skoro celý svět, potkal krásné lidi a zahrál si v těch
nejkrásnějších a nejslavnějších sálech. A pokud by mne osud
posadil k viole nebo jinému nástroji, vůbec by mně to nevadilo.
Hlavně abych mohl provozovat krásnou hudbu.
-
-
Jste členem
Stamicova kvarteta, s nímž koncertujete po celém světě. Na který
koncert vzpomínáte rád a kde byste ještě chtěl účinkovat?
-
J. P. st. Koncertů, na které rád
vzpomínám, je hodně. Např. jsem absolvoval konzervatoř sólovým
Koncertem D. Davida s Janáčkovou filharmonií Ostrava, AMU zase
Koncertem P. Hindemitha se Symfonickým orchestrem FOK.
V roce 1986 jsme se Stamicovým
kvartetem vyhráli Mezinárodní soutěž smyčcových kvartet v
Salcburku a odměnou byl koncert z Mozartea, který byl živě
přenášen stanicemi EBU a OIRT do 33 zemí světa včetně USA a
Kanady. V roce 1997 jsme provedli na 3 koncertech festivalu
Pražské jaro kompletní kvartetní dílo Aloise Háby. Tehdy to byla
velká výzva pro náš soubor, dnes se mi to zdá neskutečné. S
Josefem Sukem, Janem Panenkou a Míšou Fukačovou jsem si zahrál v
televizním přímém přenosu Klavírní kvartet Josefa Suka. S Josefem
Sukem jsme několikrát hráli Smyčcový sextet a Smyčcový kvintet s 2
violami a Mistr seděl u violy. Velký zážitek.
-
-
Jste také
pedagog, přicházíte do styku s nastupující hudební generací.
Myslíte, že vnímání hudby člověkem 21. století je jiné, než tomu
bylo v minulosti?
-
J. P. st. Díky moderní metodice
hraje většina mladých hudebníků na špičkové úrovni, díky možnosti
poslechnout si skladbu v několika skvělých provedeních se učí
rychleji. Rychlost studia se neodráží v nedostatečném ponoru, ale
interpretace je hluboce prožitá. Nejsem si jistý, jestli si tuto
kvalitu uvědomují dnešní posluchači. Jsou ovlivňováni zvukovým
smogem, který šíří média, a díky tomu nedokážou rozlišit hloubku
od povrchnosti. Stává se, že obdivují hudební nedouky a kvalita
jim uniká. Mám obavu, aby měli dnešní mladí hudebníci za 30 let
komu hrát. Tím myslím českou kotlinu.
-
-
Co
v současnosti preferujete – kariéru houslovou, nebo
žurnalistickou?
-
J. P. ml. V současnosti mě živí
novinářská práce v televizi, tudíž poslední roky dost směřuji
tímto směrem. Samozřejmě však nechci zahodit housle, které mě
provází celý život. Proto velmi rád využívám příležitostí, při
nichž si mohu zahrát s rodinou nebo s přáteli „komořinu“, poctěn
bývám občasnými pozvánkami ke krátkodobé výpomoci v několika
pražských orchestrech.
-
-
Myslíte si,
že je u fotbalu ještě důležitá sportovní stránka, nebo že jde
hlavně o peníze, sázky a ega?
-
J. P. ml. Fotbalový výkon
netvarujete v přípravném období před danou sezónou, ale
celoživotně. Proto jsou ke správnému vývoji nutné zdravý sportovní
zápal a rozumné vedení trenérů a rodičů. To, co přichází
s dospělostí a průnikem do vrcholového sportu, je neodmyslitelně
s penězi spjato. Sportovní kariéra je v porovnání s houslistickou
nebo třeba lékařskou strašně krátká, tudíž i fotbalisté kladou na
zajištění své budoucnosti velkou váhu. Při setkávání
s profesionály člověk zjišťuje, že jsou většinou skromnými lidmi
s extrémně vyvinutým prvkem soutěživosti, jen málokdo má opravdu
nabubřelé ego – tento dojem si vytváří spíše veřejnost při
přijímání mediálních obsahů. S problémem sázení na zápasy jsem se
nikdy osobně nesetkal, sám nesázím, tak nemohu soudit.
-
-
Raději
zpátky k hudbě. Jak je pro Vás těžké (nebo lehké) skloubit práci
reportéra s koncertním vystupováním?
-
J. P. ml. Paradoxně, nebo možná
právě proto, během studií na Pražské konzervatoři a následně na
HAMU jsem s tím neměl takový problém, občas jsem prostě musel dát
přednost naplánovanému a nezbytnému koncertu. Nyní, kdy od září
nejsem po více než dvou desetiletích vázán žádnou školní
povinností, mi práce přibylo a na housle zbývá méně času. Ale před
blížícími se vystoupeními intenzita cvičení i motivace k němu
stoupají. Zatím se obojí daří kloubit, protože mě to baví.
-
-
Před rokem
jste byl jednou z hvězd Koncertu proti totalitě. Myslíte
si, že dnešní mladí lidé vnímají totalitu jako zlo, které se může
opakovat, nebo je nezajímá?
-
M. P. To je dost složitá otázka, na
kterou by se odpověď dala rozepsat i do několika stránek. Nedávno
na mě vyskočila anketa České televize, kde se lidí ptali na
významné roky spojené s výročím sto let republiky. Nikoho
neurazím, když řeknu, že to dopadlo opravdu tragicky. Z odpovědí
některých jsem si říkal, zda si pamatují aspoň vlastní narozeniny.
-
Nicméně si myslím, že se mladí o svou
minulost zajímají. Není to růžové, ale myslím, že jsme na dobré
cestě, aby pro nás tato témata začala být opět sexy, a ne tabu.
Jasně, sem tam přijde nějaký nýmand a začne tu zpochybňovat
holocaust, tu mučení v Bartolomějské atd., ale akce typu Koncert
proti totalitě nebo každoroční udílení cen Paměť národa jsou
skvělými připomínkami, že se máme jako v bavlnce.
-
Jakým
způsobem zahrajete na třebovském koncertu Halvorsenovu
Passacagliu? Budete houslový part alternovat s bratrem Janem?
-
M. P. Ano, zahrajeme to s Jendou
jako vždy, když se sejdeme na společném muzicírování. Je to takový
náš společný „šlágr“, někdo by mohl říci show. Taťka dře celou
dobu sám a my se střídáme v jednotlivých variacích. Na koncert u
vás ve Třebové si ale ještě variace budeme rozdělovat, podle
momentální „formy“. Tak se nechme překvapit.
-
-
Jak
vzpomínáte
na Heranovu violoncellovou soutěž v sousedním Ústí nad Orlicí?
-
D. P. Na Heranku mám jen ty nejlepší
vzpomínky; nejen kvůli skvělé soutěži, krásnému městu, ale i díky
výbornému kolektivu, který jsme vytvořili spolu s ostatními
cellisty z Česka (většina z nich chodila právě také k paní
učitelce Kateřině Hroníkové), takže jsem si pokaždé soutěž velice
užil a je jen škoda, že kvůli věkové hranici se již jako soutěžící
do Ústí nad Orlicí nepodívám.
-
-
Na co byste
chtěli pozvat českotřebovské publikum?
-
J. P. st. Chtěl bych pozvat publikum
na krásnou hudbu. Program je daný a doufám, že i zajímavý a že se
bude líbit.
-
-
Děkuji za
rozhovor. Jaroslav
Plocek
-
-
Koncert violisty Jana Pěrušky a jeho synů
-
se uskuteční ve čtvrtek 13. 12. 2018 od 19,00
hodin v Malé scéně.
-
Jan Pěruška
(*1951)
- je významný
představitel české violové školy. Violu studoval na ostravské
konzervatoři a na Akademii múzických umění v Praze. V letech
1977–1985 byl sóloviolistou Symfonického orchestru FOK. Významným
mezníkem jeho kariéry byl rok 1981, kdy vyhrál Mezinárodní
violovou soutěž v Markneukirchenu a stal se vyhledávaným sólistou.
Jeho repertoár zahrnuje skladby od raného baroka až po díla
současných skladatelů. Pěruškovo rozsáhlé interpretační umění je
zachyceno na více než 100 CD a 450 rozhlasových a televizních
nahrávkách. K nejvýznamnějším interpretačním počinům patří
provedení Koncertu pro violu a orchestr Aloise Háby
společně se Symfonickým orchestrem českého rozhlasu. V současnosti
realizuje natáčení význačných děl světové i české violové
literatury. V roce 1985 byl zakládajícím členem Stamicova
kvarteta. Soubor zvítězil v Mezinárodní soutěži smyčcových kvartet
v Salcburku (1986). Za více než 30 let činnosti vystoupilo
Stamicovo kvarteto doslova po celém světě (více než 2500 koncertů)
a získalo řadu ocenění. Od roku 1990 vyučuje Jan Pěruška na
pražské Akademii múzických umění. V roce 2006 byl prezidentem
republiky jmenován řádným profesorem hry na violu. Jan Pěruška
hraje na nástroj francouzského houslaře Ch. J. B. Collina-Mezina
z roku 1922 a na nástroj Johna Terryho vzniklý ve Florencii roku
1996.
-
Jan Pěruška ml.
(*1991)
- se narodil v Praze do
muzikantské rodiny. K hudbě ho přivedli oba rodiče, profesí
hudebníci. Od čtyř let navštěvoval ZUŠ, kde ho učil Harbi Shabu a
Ludmila Štětinová. Po maturitě na Arcibiskupském gymnáziu v roce
2010 pokračoval ve třídě L. Štětinové na Pražské konzervatoři, kde
v roce 2015 absolvoval. Nyní studuje u prof. Ivana Štrause na
HAMU. Během let se úspěšně zúčastnil řady soutěží. V roce 2005 se
spolu s bratrem Matoušem zúčastnili rozhlasové soutěže Concertino
Praga. V roce 2011 byl koncertním mistrem Smyčcového orchestru
Pražské konzervatoře pod vedením dirigenta Petra Zejfarta na
festivalu Talichův Beroun. V roce 2014 se stal členem Orchestru
mladých Evropské unie (EUYO), s nímž v roce 2014 absolvoval tři
turné pod vedením V. Ashkenazyho, V. Petrenka a L. Borrani. Od
roku 2011 také studuje žurnalistiku na Fakultě sociálních věd
Univerzity Karlovy. Od roku 2013 působí v Redakci sportu České
televize.
-
Matouš Pěruška
(*1992)
-
začal hrát na housle
ve věku pěti let ve třídě Harbi Shabua. O tři roky později
přestoupil do třídy prof. Ludmily Štětinové. Pod jejím vedením
úspěšně složil přijímací zkoušky na Pražskou konzervatoř, kde
zakončil svá studia absolventským koncertem se Symfonickým
orchestrem Pražské konzervatoře. V roce 2012 začal studovat na
pražské HAMU ve třídě profesora Leoše Čepického. Od roku 2014 má
pravidelně konzultace u prvního koncertního mistra Vídeňských
symfoniků Jana Pospíchala. Pravidelně se účastnil kurzů Vídeňských
filharmoniků a několikrát sólově vystoupil spolu s dalšími
nejúspěšnějšími účastníky kurzů na slavnostním koncertě ve
vídeňském Musikvereinu. Zúčastnil se několika národních a
mezinárodních soutěží. V roce 2014 se stal vítězem mezinárodní
soutěže v italské Veroně, kde mu byly za vítězství zapůjčeny
mistrovské housle od Otella Bignamiho. V květnu 2017 se stal
finalistou mezinárodní houslové soutěže Pražské jaro. Kromě sólové
činnosti se intenzivně věnuje komorní hře. Pravidelně vystupuje v
různých komorních uskupeních na českých i zahraničních pódiích.
S violoncellistkou Kristinou Vocetkovou získali v létě 2015 cenu
Zoltána Kodályho a cenu Bohuslava Martinů. O měsíc později byli
v soutěži Karla Ditterse z Dittersdorfu pro komorní soubory
oceněni titulem absolutních vítězů soutěže. Jsou zváni do
komorních souborů po celé Evropě a spolupracují s předními umělci,
jako jsou Magda Amara, Johannes Fleischmann, Csabor Balog, Hagai
Shaham, Romain Giroud a další. V letech 2012–2014 byl členem
orchestrální akademie České filharmonie, kde od té doby pravidelně
vypomáhá. V roce 2017 obdržel prestižní cenu Hlávkovy nadace.
-
David Pěruška
(*2002)
- začal hrát na
violoncello v pěti letech v Hudební škole hlavního města Prahy na
Žižkově ve třídě Kateřiny Hroníkové. Od útlého dětství se úspěšně
zúčastňuje tuzemských a také zahraničních violoncellových soutěží,
na kterých pravidelně získává významná ocenění. Od roku 2018 je
studentem 2. ročníku Pražské konzervatoře ve třídě profesora
Jaroslava Kulhana.
|
|