Sovětské partyzánské
skupiny na Českotřebovsku
V říjnu
roku 1944 překročily sovětské a československé jednotky v prostoru
Dukelského průsmyku československé hranice a zahájily osvobozování
naší vlasti. Německé pozice se pod údery sovětských vojsk hroutily
na všech frontách. Tyto okolnosti vedly k aktivaci odbojového
hnutí na okupovaném území a k rozvoji partyzánské činnosti, kterou
vydatně podporovala Rudá armáda a NKVD (po válce přeměněno na
Ministerstvo vnitra Sovětského svazu). Jim tyto skupiny dodávaly
informace o nepříteli, potřebné pro další vedení bojů. V čele
těchto partyzánských skupin byli vojáci Rudé armády, speciálně
vycvičení pro tento způsob boje, kteří získali mnoho zkušeností z
partyzánských bojů ve své vlasti.
![](2C_24images/417457447_359420330353884_2654809800909951580_n.jpg)
Partyzánský výcvik a vlastní výsadky, které
směřovaly ze Sovětského svazu do Československa, organizoval, a
materiálně a technicky zabezpečoval Ukrajinský štáb partyzánského
hnutí v Kyjevě. V partyzánské škole ve Svjatošinu u Kyjeva byli
připravováni nejschopnější partyzánští velitelé pro boj s
nepřítelem na našem území. Ke dni 22. ledna 1945 působilo na území
Československa 44 partyzánských svazků, 11 brigád a 9 oddílů,
zahrnujících přibližně 10 000 osob. Do řad partyzánských skupin
vstupovali především prozrazení odbojáři, uprchlíci z nucených
prací a sovětští váleční zajatci, pro které to byla mnohdy jediná
záchrana před dopadením. Ke každé partyzánské skupině
neodmyslitelně patřilo mnoho desítek obyvatel měst a vesnic, kteří
partyzánům dodávali potraviny, zdravotnický materiál, a také jim
zajišťovali úkryty a opěrné základny. Tito lidé byli také většinou
součástí jejich zpravodajské sítě. Partyzánská činnost u nás
vrcholila koncem dubna a počátkem května 1945, kdy 4. ukrajinský
front vyžadoval zesílení diverzní činnosti na železnici, a to
především Brno – Německý (Havlíčkův) Brod a Praha – Česká Třebová,
kudy projížděly transporty německých vojáků a munice na frontu.
Záškodnickou činnost na železniční trati přes Českou Třebovou měly
na starost tyto partyzánské skupiny: Zarevo (Záře), Mistr Jan Hus,
Jan Kozina, Stalin, Krylov, Mayer a další. Kvůli riziku dopadení
se skupiny musely neustále přemísťovat. K tomu využívaly svoje
opěrné základny. Skupiny spolu většinou spolupracovaly a některé
akce prováděly společně. Každá záškodnická akce znamenala oslabení
nepřátelské fronty, protože nepřátelské síly byly vázány zde, při
ochraně tratí, ochraně zbrojní výroby, ochraně dodávek pohonných
hmot, pátrání po partyzánech atd. To právě bylo jedním ze dvou
hlavních úkolů sovětských partyzánů. Jako druhý úkol, prokazatelně
pro Sovětský svaz důležitější, byla politická činnost a obhajoba
komunistické ideologie u nás. Agitací a bojovým příkladem měli
sovětští partyzáni připravit půdu pro vznik komunistických
revolučních národních výborů, tak jak to již dříve probíhalo v
sovětském Rusku, aby komunisty připravený pracující lid mohl po
válce převzít vládu ve státě. Proto mezi nejdůležitější členy
každé sovětské partyzánské skupiny patřil politický komisař, který
tuto agitaci řídil. Toto, jak víme, se velmi dobře podařilo.
V této části bych se ještě pozastavil u rozložení
nacistických sil v regionu a u odvetných opatření proti partyzánům
ze strany nacistických orgánů. Koncem války byly v prostoru našeho
území rozmístěny vojenské a bezpečnostní síly nacistického
Německa, z nichž nejdůležitější bylo uskupení skupiny armád Mitte
(střed). To mělo pod velením polního maršála Ferdinanda Schörnera
udržet průchodnost ústupových cest přes Prahu na západ. Vedle
armády a nacistických policejních a bezpečnostních orgánů plnila
svoji úlohu i německá domobrana – Volkssturm, která vše
připravovala na příchod fronty. Volkssturm měl na starost
opevňovací práce, stavby protitankových zátarasů u měst a vesnic,
jeho příslušníci bývali nasazováni ke střežení železničních tratí
a mostů, do pátracích akcí proti uprchlým válečným zajatcům i
proti partyzánům.
![](2C_24images/417573920_359420403687210_2702382795030706594_n.jpg)
Rostoucí odbojová činnost a aktivita partyzánů na
konci roku 1944 vyvolala mezi nacisty zděšení. Hlavním cílem v
oblastech mimo frontu se stalo zlikvidovat za každou cenu
partyzánské a odbojové hnutí. K tomu byla nutná nová taktika.
Koncem roku 1944 došlo z příkazu pražské vedoucí úřadovny gestapa
ke zformování nové instituce pro potlačování partyzánského hnutí.
Vzniklo tak „Sonderkommando“ (zvláštní oddíl), jehož velení
nacisté takticky umístili přímo do srdce oblasti s vysokým počtem
partyzánských skupin, tedy do Chrudimi. Velitelem tohoto
protipartyzánského oddílu byl jmenován SS-Hauptsturmführer
(kriminální komisař) Paul Feustel a jeho zástupce byl SS-Hauptsturmführer
(kriminální komisař) Martin Hausmann. Příslušníci tohoto oddílu
byli většinou zkušení pracovníci nacistické výkonné moci. Tento
oddíl byl rozdělen ještě na menší stíhací jednotky, tzv.
Jagdkommanda. Tyto jednotky byly rozmístěny do měst v oblasti
Česko-moravské hranice a měly především zabránit pronikání
partyzánů z Moravy do Čech. Jejich sídla byla v Poličce, Ústí nad
Orlicí, odkud byla jednotka počátkem roku 1945 přemístěna do
Nasavrk, dále pak v Havlíčkově Brodě, Ždírci nad Doubravou, Ledči
nad Sázavou, Humpolci a Pelhřimově. V čele každého Jagdkommanda
byl pověřený příslušník gestapa z venkovní služebny, v jehož
teritoriu se Jagdkommando nacházelo. V Ústí nad Orlicí to byl
velitel pořádkové policie kapitán Teichert a jeho zástupce byl SS-Untersturmführer
(kriminální zaměstnanec) Franz Liebl z hradecké služebny gestapa.
Každá skupina měla jednu až dvě čety, které se skládaly z
příslušníků pořádkové policie, nebo z příslušníků jednotek SS.
Kromě toho mělo chrudimské Sonderkommando k dispozici celní rotu a
jednotku speciálně vycvičených agentů z řad vězněných sovětských
zajatců, získaných pro spolupráci. Ke své práci mohlo také využít
další útvary protektorátní a pořádkové policie. Prakticky ihned na
počátku fungování Sonderkommanda v Chrudimi se odehrávaly kontroly
a razie v lesích v okolí města. Většina těchto akcí však byla bez
významnějších výsledků.
Pro výcvik nových posil v boji proti partyzánům
vznikla navíc na počátku roku 1945 zvláštní policejní škola, která
měla cvičit odborníky v boji proti partyzánům. Její oficiální
název byl Policejní škola pro boj proti bandám (Pol.-Bandekampfschule
II). Škola byla podřízena přímo veliteli pořádkové policie v Praze
a nacházela se v údolí Jičínky nedaleko Veřovic.
Ke konci ledna 1945 byl výskyt partyzánských skupin
v oblasti východních Čech tak silný, že nacistický aparát byl
nucen v okresech Litomyšl (kam patřila za války také Česká
Třebová), Vysoké Mýto, Chrudim, Čáslav, Humpolec a Pelhřimov
zvýšit počet příslušníků na četnických stanicích. Hlavním zdrojem
získávání informací o partyzánských oddílech a jejich pomahačích
byli němečtí obyvatelé, zrádci a konfidenti gestapa. Ti dodávali
Jagdkommandům ty nejcennější informace. Právě tito zrádci měli na
svědomí v řadách partyzánů jejich největší ztráty.
Vladimír
Hampl ml.
Facebook - Válečná historie České Třebové