-
Ludmila
Kesselgruberová
-
- Potřeba nějakým způsobem
uchopovat hmatatelný svět je člověku dána od pradávna. Vždyť hned jak se
před milióny let naučil paleolitik pracovat s kamenem, začal mu
vtiskovat podobu nejen pro něj praktickou, ale zároveň příjemnou jeho
oku. Výtvarný projev, jedna z možností lidského sebevyjádření, byl na
světě, a protože paleolitik přežil, zůstal i smysl pro krásno v podobě
výtvarné tvořivost.
-
Naše
proorganizované a urychlené evropské bytí jedenadvacátého století už
dávno neřeší zajišťování potravy pro přežití. Různými způsoby se
pokouší řešit jak to udělat, aby se nasycený, oblečený a zajištěný
člověk neztratil v labyrintu informací, manipulací všeho druhu a
polámaných mezilidských vztahů. Aby zůstal citlivou, co možná spokojenou
bytostí a nezbláznil se z přemíry možností moderního života.
- Naštěstí je tady pořád ještě
výtvarno. Naštěstí zůstala možnost držet uhel nebo tužku, míchat barvy,
hníst hmotu a touto cestou se vyjadřovat ke světu, hledat a nacházet
jeho dobrou stránku a vytvářet krásu, která může oblažit. Naštěstí!
Neumí to sice každý, vždyť jak známo, komu není shůry dáno zkrátka
v apatyce nekoupí. Ostatně, jde to i jinak – skrze hudbu a zpěv a tanec
a nebo třeba sport. Ale jelikož se právě nacházíme ve výstavní síni,
zůstane v centru naší pozornosti VÝTVARNO. Máme k tomu dobrý důvod,
vždyť jsme se všichni přišli podívat na výtvarnou tvorbu tří žen
stejného příjmení, tří členek tří generací z rodu Formánkových.
- Ženy z rodu Formánkových
patří k lidem kreativním a ještě navíc činorodým. Umějí nakládat
s tradičním i méně tradičním výtvarným materiálem, umějí v něm nacházet
výtvarný potenciál, umějí ho využívat ve prospěch vlastních estetických
záměrů. Nebyly a nejsou profesionálními umělkyněmi, ale protože tyto
své dary dlouhodobě kultivovaly a kultivují, dopracovaly se takových
kvalit výtvarného projevu, že stojí za to představit jej divákům.
- Nejstarší z trojice, paní
Eva Formánková byla bytostnou kreslířkou, pěstitelkou, ochránkyní,
ale i krotitelkou čáry. Linie v Evině podání má jasnost, pevnost i
jistotu vedení, má kouzlo velkorysé prostoty, se kterou autorka vymezuje
zjednodušené a nadsazené tvary. Eva se nikdy nezdržovala u detailu,
nezajímal ji patos, milovala věcnost a ovládala jemný výtvarný vtip a
hříčku. Jako zakládající členka českotřebovského amatérského výtvarného
sdružení Maxmilián kreslila a malovala pravidelně, pilně a dlouho a
dopracovala se skutečně pozoruhodného osobitého kreslířského stylu.
Nenadálý odchod této laskavé ženy a zralé výtvarnice je ztrátou nejen
pro rodinu.
- Alice Formánková,
dcera a prostřední představitelka výtvarnic Formánkových, podědila po
matce nejen lásku k umění, ale i velkou míru tvořivosti. I Alice
spoluzakládala českotřebovský Maxmilián, dnes ho dokonce vede. Také
v základních charakteristikách Alicina výtvarného stylu bychom našli
prvky příbuzné tvorbě matčině. Patří k nim smysl pro zjednodušování,
sumární práce s vyvinutým tvarem a čistá, velkorysá linie. Alicin projev
je ovšem zemitější, pádnější, v podstatě má trojrozměrně sochařský ráz a
také monumentálnější charakter.
- Anna Formánková,
Evina vnučka a Alicina neteř, chodí ještě do školy. Po své babičce a
snad i tetě podržela chuť a vůli k výtvarnému tvoření. Její práce
prozrazují už nyní dobrou schopnost pro komponování kresebné plochy a
také zajímavou výtvarnou fantazii.
- Tři. Tři generace.
Představitelka té nejstarší, paní Eva, už dotvořila a odešla jako
výtvarnice středem. Alice se dopracovala svého vlastního stylu, který
stále rozvádí. Mladičká Anna jej teprve buduje, ale pokud nepoleví,
nemůže ho minout.
- Jsme tu svědky mimořádně
šťastné rodinné kontinuity. Jsme tu svědky krásné rodinné návaznosti
v činnosti tak ušlechtilé, jakou výtvarná práce bezesporu je.
-
-
Na
vernisáži
výstavy dne 12. září 2018 četla Marta
Demelová.
-
-
Další článek o
vernisáži výstavy najdete ZDE
![](_MG_7159_small.JPG)
![](_MG_7190_small.JPG)
-
|